PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
3. PROSINCE
- Díky, že jsi se mnou do toho kina šel. - Rád.
Ten film zbožňuju.
Nedokážu vůbec pochopit, proč ho lidi berou jako kultovní.
Tedy...
Lásku nebeskou má rád každý!
Ubožejší náhražku zápletky jsem v životě neviděl.
Musíš uznat, že úplně mimo není.
V tom filmu je spousta nedotažených věcí.
Je to můj oblíbený film.
Vezmi si ty ženské postavy.
Jsou prostě příšerné.
Ženy jsou tam jen stíny. Tmavé stíny na stěnách,
čekající na chlapa, který se objeví a bude za ně mluvit i jednat.
To je úplně absurdní.
To ani nemluvím o tom scenáristovi, co má letní sídlo v Portugalsku.
Jen tak si tam přilétne a zamiluje se do uklízečky,
která neumí ani slovo anglicky.
Jak by se asi mohl zamilovat? No jasně, protože je totálně sexy.
Ona je hrozně chudá a on hrozně bohatý, což se samozřejmě parádně hodí.
On si tedy nastuduje portugalskou audioknihu
a za pár dní mluví plynně.
- Jo. - Není to paráda?
Úplně ji sejme tím, že řekne portugalsky „Miluji tě“.
To zní uvěřitelně.
- Já u té scény vždycky brečím. - Proč?
Protože si vybere ji, a ne tu tlustou?
Musíš dát lidem šanci.
Naučit se říkat „ano“.
Ano!
Ne, ale...
Ne „ne, ale“! „Ano, ale...“
Musíš mě to nechat doříct.
Když někomu dáš náhrdelník, není to nevěra.
- Je to romantická komedie. - No jo.
- Dáš si jablko? - Ne, díky.
Dvě jablka, prosím.
O Hugu Grantovi ani nemluvím. To má být premiér?
Jeho řidič ho uprostřed noci vozí po Londýně,
on vystoupí a začne bušit na náhodné dveře?
To by se tak mohlo stát, ne?
A Hugův řidič pak začne...
- Hughův. - Co?
- Jmenuje se Hugh. Grant. - Jo.
Hugův řidič začne zpívat úplně šíleným hlasem.
Promiň, to nežeru. Je to prostě neuvěřitelné.
Za to jablko mi pak hoď na PayPal.
To řekl?
Hoď na PayPal?
Co to s lidmi je?
Bože!
Dej mi telefon.
Proč?
Trochu aktualizujeme tvůj milostný život.
Prosím tě, ne.
- Proč ne? - Nezabere to.
Musíš do toho dávat víc akce a míň reakce.
I Popelka byla akční.
Až na to, že se k smrti vyděsila, když ji princ začal hledat.
Proto ten film nesnáším,
ale stejně brečím pokaždé, jak jí padne ta bota.
Ty jsi uvnitř gay.
Koho bys ráda? Ženy, muže, jeho, ji, obojí?
- Co? - Já nevím, na co jsi.
Nikdy jsi domů nikoho nepřivedla.
Muže!
Tak jo. Muže.
- Ano. - Věk?
- Jako mně, plus minus dva tři roky. - Jsi vybíravá.
- Dám tam sedm. - Ne, poslouchej. O dva roky mladší. Dva!
Koukni, úsměv!
Perfektní.
- Ty jsi mě vyfotila? - Jo a sluší ti to.
Aktualizovaly jsme ti účet.
Ještě zmrzlinu?
Jo, díky.
K Vánocům chci tebe.
Co to na to sypeš?
Čokoládu, chilli, karamel,
tymián, kávovou sedlinu a lanýže.
- Děláš si srandu? - Mňamka, co?
Jo!
Já to věděla! Jsi jako magnet.
- Co je? - Máš deset lajků za 30 vteřin.
- Ukaž! Ukaž. - Jasně.
- Ne. - Proč ne?
Má tady „vyšší, než si myslíš“. Co to jako znamená?
Jo! Když tenhle zdánlivě hezký a usazený instalatér z Grorudu,
co je možná vyšší, než si myslíš, nemá ani šanci,
tak ti pomoct nedokážu.
Ani bůh, ani vesmír. Nikdo!
Jasné?
Navíc! Instalatér ze sídliště?
To je jak ze starého románu.
Dívej se na to tak: konečně rekonstruujeme koupelnu.
Podle tebe mám chodit se zakrslým instalatérem?
Přesně tak.
Píše se tu, že tě chce potkat v únikové místnosti. To je romantika.
4. PROSINCE
Vítejte, dobří lidé, v Brooklynu roku 1952.
Vítejte v domě Chrise Donovana.
Vítejte u Velké vánoční záhady.
- Byli jste tu už? - Ano!
Ne, já nikdy.
Ne? Dobře, budete tu zamčení.
Máte za úkol hledat nápovědy a vyřešit hádanky,
abyste se dostali do další místnosti,
kde vyřešíte vánoční záhadu.
Ano!
Využijte svou kreativitu, veškeré smysly a spolupracujte.
- Jo. - Tady máte santovské čepice.
Jednu vám, druhou vám.
Krása.
Odpočet začne, až zavřu dveře. A pamatujte...
Já tu nikdy nebyl.
Do prdele, to šlo fakt rychle.
- Bože! - Kurva!
Ty zmrde!
- Fakt mi to zakázal na dva roky? - Jo.
To nemyslel vážně, že ne?
- Podle mě jo. - Do prdele.
To je na hovno, mám to tam rád.
- Takže my dva... - Ne.
- Viď? Taky to cítíš? - To tedy ano.
To je kurva boží! Tohle je to nejlepší rande.
V životě.
Aha.
Taky to cítíš?
- Že spolu celkem... - Jo.
V pohodě. Nejsme na tom úplně stejně, intelektuálně.
Tak bychom to asi měli vyřešit hned.
Protože ty jsi neskutečná baba. Nezapomínej na to.
Ne.
Abychom spolu byli schopní komunikovat a vyřešit ten problém,
musíme předstírat, že jsme na stejné vlnové délce.
Kámo, problém je v tom, že jsem nedala přednost sama sobě
a nezdrhla tam odtud hned, jak jsi začal šílet.
Místo aby ses choval hezky, ale to evidentně vyšlo z módy!
Na tohle já kašlu.
Tohle je vážně moc!
Ty na mě zařveš a odejdeš. A to je hezké?
Johanno?
Pomoc.
- Pomoz mi. - Blbý den?
Blbé rande.
Jestli hledáš něco hezkého, třeba bys...
- Je už pryč? - Ne, prostě tu stojí.
On tady stojí.
- Potřebujete něco? - Dostal jsem dvouletý vyhazov z únikovky.
Aha.
Ne, to asi fakt ne.
- Měl byste snad jít, ne? - Jo?
Jo.
Jo... Jo...
Je po vás.
Co to bylo?
Byla jsem už na tolika rande a pořád to jsou tihle týpci.
Vůbec neposlouchají.
Mám toho tolik, co chci sdílet,
evidentně je to ale nezajímavé.
Proč by se se mnou měli otravovat na rande, když je nezajímá...
No, já. Víš?
To chápu. Nechceš jít dovnitř a říct mi o tom víc?
- Dej si pivo na účet podniku. - Páni.
- Ahoj. - Ahoj.
- Ahoj! - Čau.
- Ahoj. - Ahoj.
Nakupuješ dárky?
Vlastně už mám hotovo.
Radši si to odbudu, než to nechávat na poslední chvíli.
- Ty letos dárky zase háčkuješ? - Ano.
Aha, prima. Háčkovala pro nás už loni.
Trym ta ponča miluje. Obléká do nich děti pořád.
To je hezké.
To je fajn.
Já musím zpátky do práce.
Nechcete jít se mnou?
Pryč z té zimy?
Trochu se zahřát.
Jo, ale...
musím do práce.
Jasně.
To chápu.
- Tak se bavte. Zatím. - Měj se.
- Ahoj. - Pa.
Bože můj!
To jste nečekala, co?
Chcete mě zabít?
Jo.
No bezva. Je vám dobře?
Pořád to samé, jednou nohou v hrobě.
Díky tomu je to ale zábava.
Můžu umřít každou chvíli.
Každá cigareta může být poslední.
Díky tomu jsou ještě lepší.
Ale co to vaše rande?
Ne.
Moje rande jsou jako pugéty plné bobků.
- Tak se to říká v Norsku? - Hoven?
Ne, to neříkejte.
Nesuďte muže tak přísně.
- Jak to myslíte? - Musíte jim dát šanci.
Nebo dvě. Nebo deset. Nebo sto.
- Jo. - Tak jsem životem prošla já.
Nevdala jste se a nerozvedla asi třikrát nebo čtyřikrát?
Jo, jasně. To ale bylo tím, že po mně vždy chlapi hrozně letěli.
- Tomu věřím. - Chápala byste to, kdybyste byla jako já.
Jak se tomu můžu přiblížit?
Nijak, nějací prostě jsme.
Buď něco máte, nebo ne.
- Dobře. - Podívejte se na sebe.
- Co? - Jak vypadáte v té uniformě.
- Kde máte prsa? - Prsa? Tady.
- Asi takhle velká. A jsou hezká. - Třeba mi kecáte.
- A teď? - Ne, to je trochu moc.
- Ne! Johanno... - Ne?
Narovnejte se. Rovně!
To je ono. Jste tak hezká.
Jste tak fajn!
- Tak běžte. - Dobře.
Do toho!
Šup!
Ta-dá!
„Fooskie!“
Plánuješ komediantskou kariéru?
- Práce v nemocnici je sranda, co? - Pardon.
Pokoj 137. Bengt-Erik Løvskog.
- Fibrilace síní. - Løvskog?
Ten politik, co chtěl zefektivnit zdravotnictví?
Přesně ten.
- Dobrý den. - Dobrý.
- Jak vám je? - Už mi bylo i líp, díky za optání.
- Jasně. Srdce vypadá v pořádku. - To je dobře.
Jmenuji se Johanna. Budu se o vás starat.
A vy jste politik Bengt-Erik Løvskog.
Můžu vás o něco poprosit?
Jistě.
Celý den se tu dusím nemocničním vzduchem.
Nemohla byste mě propašovat ven?
Teď?
Hrozně by mi prospěl čerstvý vzduch.
No, životní funkce máte v pořádku, tak...
jistě.
Kruci, to je paráda.
Jste vdaná?
Ne. A vy?
Vdovec.
Pamatuju si, jak jsem vzal ženu poprvé do kina.
- Jo? - Představte si to...
Šli jsme na film starší, než jste vy.
Nebyla jste ještě ani na světě.
- Možná jsem starší, než si myslíte. - Tak kolik vám je?
- Třicet. - Třicet?
Řidičák už máte?
- Zemřela dávno? - Před patnácti lety.
Rakovina.
- Ale chodil jsem už s dalšími ženami. - O tom nepochybuji.
Vypadá to, že tu dnes není co na práci.
Dneska je zajímavé vás sledovat, Johanno.
- Přestávka skončila? - Ano.
Johanna by se pro lidi rozkrájela.
Exkurze, procházky a...
cokoli nepovoleného.
Politiky, managementem nemocnice a dokonce i mnou.
Tak si ujasněte priority, Johanno.
Ujasněno.
Nevzdávej se jen proto, že tomu z únikovky hráblo.
Bylo to děsivé. Pronásledoval mě.
Měla bys to brát, jako když hledáš bydlení.
Otestuj si trh. Člověk se nezamiluje do prvního bytu.
Několikrát nabídni cenu, jednou dvakrát prohraješ, a pak... bum!
Máš vítěze.
Zkoušíš to šest měsíců. Jdi do toho ještě jednou.
- Mně to přijde nebezpečné. - Nebezpečné?
Jo, ten instalatér byl psychopat.
Ne, potřebujeme někoho víc v kondici.
Já taky nejsem v kondici.
Jsi na sporty víc než já.
Podívej. Přesně o tom mluvím. Stein.
Hele.
Ty jo.
Co to děláš?
Odesláno.
- Co jsi mu poslala? - Zítra se setkáte.
- Bude to super. - Do prdele.
Sportovec Stein.
5. PROSINCE
Jen zahřívám tricepsy.
To vidím.
- Dobré? - Jo. A je to.
Ukaž, pomůžu ti.
Hotovo.
- I druhou? - Jo aha, promiň.
- Počkej. - Je to.
Ještě trochu.
Hotovo.
Lepší?
Dělám to dobře?
Přesně tak.
Jestli máš ráda spinning, seženu ti pořádné boty.
- Jestli se tady chceš zpevnit. - Tady?
- Promiň. Bylo to moc? - Ne.
Jsi odvážná, že jedeš se mnou.
Jo, jasně.
Na prvních rande bývám nervózní. Sedět naproti sobě v kavárně nebo...
- Sedět a mlčet v kině. - Kině? Na rande do kina už nechodím!
- Ne? - Ne.
Jsi tedy zdravotní sestra?
Jo.
To je úžasné.
Jste pilířem společnosti.
Sestry a učitelé.
- To je hezké. Díky. - Myslím to vážně.
Jejda!
- Jsi v pohodě? - Jo.
Jo, dobré.
- Promiň. - Narazila sis...?
Narazila sis číču?
Jo.
Pojď, pomůžu ti.
Bože můj.
- Díky, žes mě zachránil. - To je jasné.
Musím hrát hrdinu.
Aha.
Tak,
a je to.
- Tak jo. - Už můžu.
Jedeme!
Díky za spinning rande.
No jo...
Co mám říct? Nápodobně?
Co tvá...?
Moje číča?
Je v pohodě.
Máš plány na zítra?
Ne.
Vlastně jo. Pracuju, mám odpolední směnu.
Co si ráno zalyžovat?
Zavolej, když bude čas.
- Tak jo. - Jo?
- Ahoj. - Měj se.
6. PROSINCE
Ne.
Ne!
Můžeme?
Jo.
Tak jedeme!
A do prdele!
Jak je na tom stíhací skupina?
Poběž!
Vypadáš dobře!
Přenes váhu do každého kroku a nebude ti to podkluzovat!
Je dost mokrý sníh.
Zkus stoupací pásy.
Superrychlé.
Tak jo, jedeme!
Ahoj!
Mysli na to přenášení váhy, bude ti to lépe držet.
Jo, to je fajn.
Nemusíš se mnou mluvit jako s dětmi ve školce.
- Nejsou mi tři. - Byl to jen tip.
- Díky. - Dobré?
- Ano. - Tak jedeme!
Jedeme.
Podkluzuje ti to!
Měla sis je navoskovat!
Jo, máš naprostou pravdu, Steine.
Měli jsme lyžovat spolu.
Nečekala jsem hru na honěnou.
Jak tě dojedu, hned mi zase utečeš.
Chtěl jsem tě jen motivovat.
Co je sakra romantického na...
Sakra, za 20 minut mám být v práci.
Odvezu tě. Mám v autě vyhřívané sedačky.
To je dobré, je to odtud jen pár zastávek.
Tak jo.
Naplánujeme něco na příští týden? Něco míň náročného?
Příští týden toho mám hodně. Služby navíc v práci a tak.
Fraktury stehen a držkopády, znáš to.
Vážně musím běžet, jdu pozdě. Pa!
Co ten další týden?
No, lepší pozdě nežli později.
- Přinesla jste si lyže? - Ano, doprava byla hrozná...
Tak jste jela do práce na lyžích? Myslíte, že to byl dobrý nápad?
Ano. Tedy, ne.
- Ne? Ale lyžování se nedá odolat? - Jo.
Zdravím!
Bože.
- Ahoj. - Ahoj.
Jak to jde?
Co? Dobře.
- Co se to děje? - Chystám se zabít.
Povídej. Jak to šlo?
Skončila jsem s tím, to ti povídám. V životě už nejdu na rande, přísahám.
K čemu to je? Jsem oficiálně nerandící.
Chci jen někoho potkat a povídat si. Ani to nemusí být zábava.
Nechci hladit soba,
zatímco můj oblíbený film cupuje na kousky nějaký arogantní všeználek.
A nechci lyžovat tak šíleně, až z toho mám na pičce puchýře, pardon.
A už vůbec nechci na únikovku s nějakým trpaslíkem
a strávit tam s ním zamčená tři hodiny.
Chápu.
Máme tu docela dost stehenních fraktur.
- Jo. - Zašla bys napřed za paní Nergaardovou?
- Jo, jasně. - Tak fajn.
To je kravina. No tak.
No do prdele práce, kurva!
Zasraná bunda!
No tak.
Podívej. To je přesně ono!
Co? Všechny věky? A dávala jsi jen palce nahoru?
Jo, ale podívej.
Za každou fotkou ptáka je srdce, co touží po lásce.
Máš 28 lajků, Johanno.
Koukni, tenhle je boží!
Jonas.
- Je mu 19. - Bona fide šukálista.
Co mu mám říct? „Vidím, že jsi na starší šukatelné sestry“?
Stačilo by, abys řekla ano.
- Je mu 19. - Potřebuješ převzít kontrolu.
Třeba to zabere, třeba ne, ale aspoň je to na tobě.
Najdi svoje vnitřní zvíře.
Zvíře?
- Tak jo. - Tvé zvíře.
Chápeš? Vnitřní tygřici. Je mu 19.
Jsi mnohem zkušenější.
Já ti nevím.
Vezmi si ty flitrované minišaty.
A pak rozhodni, co chceš, aby se stalo. Zařiď ten večer podle svého.
- Aktivní svádění. - Přesně.
7. PROSINCE
SPORTOVEC STEIN: OMLOUVÁM SE ZA TY LYŽE.
DÁME NĚKDY KAFE?
Johanna?
Jonas?
Rád tě poznávám.
Napřed šampaňské a pak tanec, nebo obráceně?
Napřed šampaňské.
Táta! Táta platí!
- Na zdraví! Na zdraví, tati! - Tak na tátu.
- Co jsi za znamení? - Štír.
Štír? A do prdele.
- Sériový vrah! - Bože můj.
Takže mě dneska zabiješ?
- Jsou vaši doma? - Ne, jsou ve Stockholmu.
Tak jo.
Bože, já se udělala.
Bože můj!
Děláš si ze mě srandu?
Ne tak rychle. Pomaleji.
Jo, jo.
Trochu rychleji.
Jo, bezva.
Už budu.